Rippet Af Firewalker.dk, Find Os På HoundDawgs.org
Jeg må gå.
Jeg...
Det her ligner mig ikke.
Skammer du dig?
Nej.
Men... Jeg ved ikke...
Der er i orden... Jeg ved, hvordan du har det.
-Er du bange? -Nej.
Bange øjne kan ikke lyve.
Denne gang...
Denne gang så jeg lys, lysende punkter, der fløj omkring mig.
Jeg så dem også. De fløj hurtigt.
De ætsede sig fast på hornhinden.
Men...
Jeg så også mig selv som skolepige.
I min skoleuniform.
Og nu griner du ad mig.
Jeg så mig selv skrifte for fader Miguel.
Jeg må hellere gå.
Du fortryder det her, ikke?
Det ved jeg ikke.
Spørg mig i morgen.
Vi burde løbe væk sammen, så du slipper for det her.
Hvem kan det være? Ingen må vide, jeg er her.
Ansigtet... Øjnene...
Så du hans øjne?
Endelig lidt fred og ro. Det var på tide.
Man bliver næsten nervøs, når børnene er så stille.
-Hvad er der? -Sara...
-Hvad er der sket? -Hun begyndte pludselig at bløde.
Jeg går.
Bliv hos mig, Adolfo.
Hvad er der sket?
Fortæl mig det.
Det er helt normalt, tag det roligt.
Du skal ikke være bekymret, det er helt normalt, det sker også for mor.
Alle kvinder over en vis alder bløder en gang om måneden.
-Hele livet? -I det mindste i mange, mange år.
-Bortset fra, når de er gravide. -Ikke når de er gravide?
Vær ikke bekymret, det er normalt.
Jeg vasker lige det her, vask dig med det her imens.
Hvad nu?
-Børnene vil op på bjerget. -Helt ærligt..
Jeg siger ikke, vi skal, men de vil gerne.
-Skal vi tage en lur imens? -Lad mig tænke over det, tag den her.
-Hvad med Sarita? -Hvad med hende?
-Kan hun klare det? -Hun har bare menstruation.
Parker bilen.
Bliv sammen og vær tilbage om en time.
Vi kan dårlig nok nå op og ned igen på en time.
Godt, så halvanden time, men ikke mere, jeg mener det.
-Tag mit ur og hold øje med tiden. -Ja, mor.
Tal ikke med fremmede.
Hvad er der, Felix?
-Du er så smuk i dag. -Nej, jeg ser farlig ud i varmen.
Vej gør du ej.
Det er for varmt. kan vi ikke bare sove?
-Hvornår har vi sidst gjort noget? -Er det min fejl?
Det sagde jeg ikke, Jeg spurgte bare...
Det kan jeg ikke huske, børnene er der altid.
De er her ikke nu.
Det er varmt, og vi holder på en rasteplads.
-Det er ikke ligefrem romantisk. -Der er altid noget i vejen.
Kan du huske, hvad der skete sidst?
Der var du med din behårede røv oppe..
Den slags sker for en masse børn.
Verden går ikke under, fordi man ser sine forældre elske.
-Adolfo er intelligent. -Det har intet med intelligens at gøre
Men børn skal opdage den slags på en anden måde.
Da jeg var 13, gav far mig et pornoblad.
Han sagde, han havde fundet det, men han havde købt det til mig.
Jeg fik det, og siden talte han aldrig mere om det.
Han mente vel, at bladet var al den sexualoplysning, jeg havde brug for.
Din far har altid været et bæst, som dig.
Han vidste ikke, at jeg allerede vidste alt om det.
Da du var 13? Med hvem?
En nabopige.
Hun viste mig sine bryster.
Og jeg viste hende min pik.
Hun viste mig sin kusse.
-Hvad gjorde du? -Jeg tog på hende.
-Kunne du lide det. -Ja, den var så blød.
Næsten helt uden kønshår.
Så lugtede jeg til den... Den lugtede af tis.
-Bollede I? -Selvfølgelig ikke.
Vi gned os bare mod hinanden.
Men så stoppede vi, vi vidste jo ikke, hvad vi gjorde.
-Du er våd. -Det er varmen.
-Vidste du den for nogen? -Ja.
-Hvor? -På en lejr. Han var 15, jeg var 13.
Hvad gjorde han?
Han sagde, han havde noget vigtigt at fortælle mig.
-Hvad sagde han så? -Han stak tungen i munden på mig.
Og så?
Han pressede pikken mod mig og bevægede sig...
Vi gjorde ikke mere, Vi vidste ikke, hvordan.
Så sagde han, at hvis jeg viste ham noget, ville han vise mig noget.
-Hvad viste du ham? -Min kusse.
-Tog han på den? -Nej, han kyssede den.
-Var det dejligt? -Det kildede.
Så viste han mig sin pik.
Jeg syntes, den var enorm.
-Suttede du ham af? -Nej.
Jeg ville ikke, men han blev ved.
Du suttede ham af.
Ja.
Jeg slugte lidt af hans sæd.
Nej, du må ikke stoppe, Felix.
-Du var en rigtig lille tæve. -Ja...
Hvornår sagde du, de skulle være tilbage?
Hvad?
Adolfo!
Sara!
Adolfo!
Ingen burde gå derop.
Nogle tror, der er en særlig energi, men der er noget galt med det sted.
Indianerne gik aldrig derop, de mente, der hvilede en forbandelse over stedet
Det er sandt.
De talte om væsener, som sover under jorden.
Væsener, som kun ser os som skaller.
Jeg forstår.
Vi gør alt, hvad vi kan, men vi kan ikke indlede en eftersøgning nu-
-det må vente til daggry.
Der er et hotel i nærheden, I må hellere få hvilet jer.
Hvad hvis de kommer, og vi er væk?
Vi er her, hvis de skulle dukke op.
Det bliver en lang dag i morgen-
-så prøv at hvile jer.
-Vil du virkelig se tv nu? -Hvad?
Vil du virkelig se tv nu?
Nej, jeg vil ikke, men her er for stille.
-For stille? -Jeg kan ikke klare stilheden.
-Besynderligt. -Møgkælling.
-Hvad sagde du? -Møgkælling.
Du brokker dig altid over, at du ikke kan arbejde derhjemme, fordi de larmer
-Er det måske min skyld, at de er væk? -Ja, faktisk.
Jeg lod dem gå selv, fordi du aldrig gider gøre noget med dem.
-Familien irriterer dig hele tiden. -Er det derfor?
-Er det derfor du og jeg... -Gå ad helvede til!
-Det kan du selv gøre! -Rend mig!
Rør mig ikke, forsvind herfra!
Rør mig ikke.
Vi var i en mørk grotte, vi vidste ikke, hvordan vi kom ud.
Rolig, du er hjemme, nu bliver alt godt.
Det vigtigste er, ikke at være bange.
Hold om rattet med et fast og roligt greb og kør lige ud.
Forsigtig...
Kør...
Sådan, ja.
Prøv at bremse lidt langsommere.
Langsomt, langsomt...
Lidt langsommere.
Går det?
Felix... Er du vågen?
Hvor lagde du trusserne, Sara?
Jeg vaskede dem, og du tog dem på igen.
-Til vask. -De er der ikke.
Klarede du selv bindet?
-For blodet. -Jeg bløder ikke mere.
Adolfo! Gør dig i stand.
Er I klar? Kom nu, vi har travlt.
Kør Adolfo i skolen, jeg tager Sara til lægen. Kvindeproblemer.
Tag selen på.
Det var ikke så slemt, vel?
Vent uden for, jeg kommer om lidt.
Menses kan være uregelmæssig i starten så det er ikke så underligt.
Det er godt at høre.
Men jeg bemærkede, at din datter ikke har nogen jomfruhinde.
Det behøver ikke betyde noget.
Mange fødes uden, eller mister den som barn på en eller anden måde.
Det behøver ikke betyde samleje eller overgreb.
Men det er en mulighed.
Vi kan lave flere undersøgelser, men tal med din datter først.
Mistænker du noget, så gå til politiet så undersøger vi Sara senere.
Hvad syntes du om lægen?
Jeg sagde jo, der ikke var noget at være nervøs for.
Mødte I nogen, da I var på bjerget?
Sara.
-Var der nogen på bjerget? -Nej.
Jeg har specialiseret mig i børn. Den slags tager tid.
Der er ingen genveje til et barns psyke.
Hvad sagde de?
Jeg bad dem tegne det sted, hvor de forsvandt.
De lavede flere tegninger hver. Interessant nok ligner de hinanden.
-Kan der være sket dem noget? -Det tør jeg ikke sige.
Hvad tror du?
At fare vild om natten er en traumatisk oplevelse for ethvert barn.
Følelsen af at være forladt kan være overvældende for alle.
Jeg tror, de fortæller os mere hvis de får tid.
-De er lidt skræmmende. -Synes du?
-Farverne... Jeg ved ikke... -Det var jo nat.
Måske, men hvorfor har de begge to tegnet vores bil?
Lad mig se.
Hvad er der galt? Så du noget?
-Det er ikke vores bil. -Hvorfor siger du det?
Det er den pickup, der var den aften.
-Var der nogen på bjerget? -Jeg så kun bilen.
Davs, jeg søger den betjent, der havde tjeneste lørdag aften.
Han hjalp os med at finde vores børn.
Åh, det var dine børn. I var heldige.
-Alt for mange forsvinder der. -Ja?
Du er vist ikke herfra. Husker du Ismael Arau?
-Seriemorderen? -Ja. Hans sidste offer sårede ham.
Han kan umuligt have overlevet.
Man fandt blodspor efter ham op ad bjerget.
De fandt hans machete, men aldrig hans lig.
Han forsvandt sporløst, og han er ikke den eneste.
Du keder ham med de eventyr.
Du skal tale med betjent Flores, men han har fri i dag.
Hvis du vil lægge et nummer, kan jeg bede ham ringe.
Gik det godt med børnene? Dine børn forsvandt, men dukkede op igen.
Ja, de har det godt, tak.
-Mærkede de jordskælvet? -Jordskælv?
-Der var et jordskælv den aften. -Ja, jeg mærkede det.
-Blev de bange? -De har ikke sagt noget om det.
Kender du en, der kører i en gammel kassevogn med røde lygter?
-Ja, hvorfor? -Jeg vil takke ham for hjælpen.
Hjalp Lucio? Det var en overraskelse. Den dreng siger aldrig et ord.
Han er lidt underlig, men skindet kan bedrage.
-Ved du, hvor han bor? -På den anden side af bjerget.
Men han er på arbejde nu. Han leverer varer til os i morgen.
Du kan få adressen til hans grossist, han burde være der i morgen tidlig.
Det vil være fint.
Hvad er der?
Vi var hos psykologen i dag.
Han sagde, at vi skal være forsigtige.
-Forsigtige? -Ja.
Der er tegn på...
Hvad, Sol?
På en traumatisk...seksuel oplevelse.
Sarita... Kom.
-Hvor skal vi hen, mor? -Der er noget, vi skal.
Hvad er der sket med dig?
-Gør det ondt? -Nej.
-Er du sikker på, det er her? -Det var det, han sagde.
Hvad, hvis han er blevet advaret?
Det her er et lasteområde, I må flytte bilen.
-Vi venter på en. -I har holdt her i en time.
-Vi skulle lige til at køre. -Ja, gør det.
Der er han.
Vågn op, Sara!
Genkender du bilen der?
Hej med jer!
Sig hej til Marcia.
Det er lige meget, de ser jo tv.
Hvorfor skulle jeg ikke kunne komme?
Det er jo med kort varsel.
Jeg har jo tilbudt det masser af gange
-Hvor er de blevet store. -Ja, mon ikke.
Sarita er snart en kvinde.
-Rolig... -Tag, hvad I vil have.
Lucio... Vi er djævlen, og vi er her for at hente dig.
-Fold hænderne. -Tag, hvad I vil.
Hører du dårligt? Fold hænderne!
Rør dig ikke!
Hvad har jeg gjort?
Det er lige meget nu. Men du kommer aldrig til det igen.
-Fortæl præcis hvad der skete. -Hvornår?
-I lørdags på bjerget. -Hvad snakker I om?
Det var ikke første gang, vel?
-Hvad tænkte du på, da du så dem? -Jeg så ingen.
-Du tog en souvenir, ikke? -Jeg har ikke taget noget.
Jeg siger kun det her en gang.
Det er sidste chance. Fortæl os sandheden.
Fortæl, hvad der skete i lørdags. Vi fortæller det ikke videre.
-Du fandt dem på bjerget. -Hvem?
Børnene, Lucio, vores børn.
-Du ved hvem, du så dem. -Ja, børnene...de var der.
-Hvad gjorde du? -Ingenting, jeg så dem bare.
-Hvad tog du? -Jeg tog ingenting.
Hør på mig, hør efter.
Hvis du ikke siger sandheden, vil det gøre ondt.
Meget ondt.
Har du smidt dem ud?
Hvor er de?
Jeg siger ikke noget, jeg lover ikke at sige noget.
Fatter du det ikke, Lucio? Det er dig, der skal fortælle os noget
Du skal fortælle os det hele.
Jeg tør ikke.
Fortæl i det mindste hvor de er.
-Jeg var der bare...jeg... -Hvor er de?
Hvad?
Hvad, Sol?
-Undskyld, de lå der på jorden... -Hold kæft!
Hvad er der?
Hvad er der, Sol?
Marcia?
Jeg kigger ovenpå.
Marcia?
Børnene sover.
-Har de det godt? -Ja, men hun er her ikke.
Ring til hende.
Hun tager den ikke.
Hallo?
Goddag, det er Ana, inspektøren på dine børns skole.
Vi er lidt bekymrede.
Deres lærere fortæller mig, at de opfører sig mærkeligt.
Så vi vil høre, om alt er i orden derhjemme.
Jo, men vi har haft lidt problemer, det er lidt følsomt.
-Undskyld, jeg vil nødig blande mig. -Det gør ikke noget.
Men børnene har været væk længe, så vi ville høre, om vi kunne hjælpe.
-Tak, vi er ved at have styr på det. -Godt, hvornår ser vi dem igen?
Du kan hente deres hjemmearbejde, så de ikke kommer bagud.
Må jeg ringe tilbage om et øjeblik? Tak, fordi du ringede.
Vi er her for jer.
Davs.
Hej.
-Hvordan gik det i skolen? -Fint.
Ja, det var fint.
Maden er snart klar.
Sara!
Vågn op, Sara!
Vi burde ringe til politiet.
Jeg tror, nogen prøvede at skræmme os.
-Hvad, hvis nogen ved det? -Hvordan skulle de det?
Hvad, hvis nogen så os?
-Hvordan det? -Det giver ingen mening.
Hvordan forklarer du så det, der lige skete?
Vedkommende, der så os, fulgte måske efter os og kom igen for at skræmme os
-Hvad så med larmen? -Måske var det sten?
-Hvorfor stoppede det så pludselig? -Måske hørte de os?
Hvorfor vågnede børnene ikke?
-Hvad mener du? -Synes du ikke, det er underligt?
Jeg kommer sent hjem i dag.
Jeg med. Jeg skal til psykologen med børnene.
Jeg har tjekket udenfor. Der er ingen sten.
Slet ingen.
-Goddag. -Goddag.
-Må jeg komme ind? -Javist, undskyld.
-Hvordan har børnene det? -Fint.
-Er det et dårligt tidspunkt? -Nej.
Børnene er på vej i skole.
Vi ventede bare ikke besøg.
Hvordan fandt du os?
Jeg kunne godt prale og sige, at det er, fordi jeg er betjent.
Men sandheden er, at I gav mig adressen, da jeres børn forsvandt.
Der er begået en forbrydelse. En rigtig modbydelig forbrydelse.
En mand, som bor i området, hvor børnene forsvandt, er blevet myrdet.
Der tog tid, før liget blev fundet. Det var et grimt syn.
Jeg skal ikke tage din tid men jeg tror, I kendte ham.
Os?
Ja, jeg har forstået, at du opsøgte ham.
-Jeg? -Ja, dig.
Du spurgte efter ham på benzintanken.
Du sagde, han havde hjulpet jer.
Lucio...
Ja, han hjalp os med at finde hen til hotellet.
Netop.
-Er han død? -Ja, han er død.
Lucio var lidt mærkelig, det var ikke alle, der kunne lide ham.
Nogle mente, han havde visse...laster.
Det var ikke noget, jeg kendte til. Vi havde et godt forhold.
Fandt du ham?
Du spurgte jo efter ham, fordi du ville takke ham.
-Jeg fandt ham ikke. -Det var en skam.
Jeg prøver at kortlægge hans sidste dage i live.
Jeg forstår, men det her er vel ikke dit område?
Nej, og det er heller ikke min sag, jeg prøver bare at give en hånd.
Jeg troede ikke, I ville have noget imod det.
Slet ikke, jeg blev bare overrasket.
-Var der andet? -Nej, det var alt for nu.
For resten...
Jeg hørte, at du havde spurgt efter mi på stationen.
Jeg ville takke dig, fordi du fandt vores børn.
Tak.
Farvel, farvel, frue.
Hils børnene.
-Hvad sagde jeg? -Hvad?
Han ved det.
Er I klar? Så kører vi.
-Hej, hvordan gik det i skolen? -Som sædvanlig.
Frue...
Der er ting, der tyder på, at jeres børn har et tættere forhold-
-end man normalt ser blandt søskende i deres alder.
Hvor vil du hen med det?
At det måske ville være en god ide, hvis de gik i hver deres skole.
At de gør mere hver for sig.
Et afhængighedsforhold af den type i deres alder-
-kan have en negativ påvirkning på deres udvikling.
-Hvad gør du? -Leder efter Saritas dyne.
-Hun frøs i nat. -Dynerne ligger dernede.
-Du må høre på mig. -Hvad er der?
Det drejer sig om børnene.
Hvad er der med dem?
Hvad, hvis vi tog fejl?
Vi gjorde det, vi mente var rigtigt, men hvad, hvis vi tog fejl?
Hvad mener du?
Lucio.
Hør godt efter, for det er sidste gang jeg siger det her.
Og så vil jeg aldrig nogensinde tale om det igen, forstået?
Hvor har du den fra?
Gå ind til børnene!
Mor?
-Hvor fik du den fra? -Jeg købte den for at forsvare os.
Tror du, at nogen kaster med sten og så bare forsvinder?
-Hvad tror du? -At der er noget forfærdeligt på færde
Ja, det er der ikke tvivl om.
Børnene har ikke været sig selv, siden de blev væk.
Det er da klart! Tænk på, hvad de var ude for!
-Tænk, hvis jeg tog fejl. -Du ville ikke tale om det mere!
Hør på mig. Der er noget med børnene.
Hvad så med lydene?
Jeg tror, det er børnene.
Er du ved at blive skør?
Hvad var det, der skete forleden, Marcia?
Ingenting.
Du kan fortælle mig det.
Der er noget galt, og jeg må vide, hvad det er.
Vi har altid været venner, og jeg har brug for dig.
Hørte du lyde?
Ja.
-Jeg hørte... -Fortæl.
Vi spiste sammen.
Vi så tv.
-De var... -Tavse.
Ligesom indelukkede.
Så blev det mørkt.
Jeg ved ikke, hvad der skete.
Så så jeg noget...
Det er svært at beskrive.
Jeg blev slæbt væk.
Jeg følte mig magtesløs.
Så mærkede jeg tydeligt to kolde fødder på mit bryst-
-som holdt mig nede.
Du ved, jeg aldrig har troet på Gud.
Men jeg kom til at tænke på et gammelt maleri, jeg så engang,
Det forestillede det, der var ved at ske med mig.
Det var djævlen.
Djævlen stod på mit bryst.
Hvem tog tøjet af dig?
Det ved jeg ikke.
Det skete, mens jeg sov.
Så...
Så skete der noget endnu værre.
-Jeg kan ikke fortælle det. -Jeg må vide det.
Det føltes som om, det ikke var min krop.
Så hørte jeg det.
-Hvad? -Jeg kan ikke...
Hvad hørte du, Marcia?
De stønnede.
De to sammen.
Det var dine børn, der stønnede.
Jeg vågnede i din seng.
Så var det måske bare et mareridt.
Jeg ved ikke... Hvad tror du?
-Det er mig. -Hvor er du?
Undskyld, jeg kørte en tur. Jeg har travlt.
-Det kunne du godt have sagt. -Ja, undskyld.
-De ringede fra skolen i går. -Hvad ville de?
De beder om, at alle forældre følger deres børn helt hen til døren.
-Det er så svært at parkere. -De siger, det handler om sikkerhed.
Følg dem hen til døren og sørg for, at de kommer ind.
-Er alt i orden? -Ja, vær ikke bekymret.
Hvad er der?
Børnene...
Jeg efterlod dem ved døren, præcis som du sagde.
-De gik ikke ind. -Jo, de gjorde.
-Nej. -Jeg er lige gået derfra.
-Hvad mener du? -Klokken er kvart over syv.
Hvornår afleverede du dem?
Vi kom sent af sted og det var svært at finde en parkeringsplads...
Jeg afleverede dem præcis syv, da det ringede ind.
-Jeg ringer senere. -Hvad er der, Sol?
-Hvad er det her for et sted? -Jeg ved det ikke.
Min datter var seriemorderens sidste offer.
Hun så hans ansigt, inden hun døde. Og det hun så...
Hendes beskrivelse passede overho- vedet ikke på manden, de ledte efter.
Det var ikke et menneske.
Morgenen efter han forsvandt her-
-havde vi et jordskælv, præcis som da dine børn forsvandt.
De væsener, som bor her, er på jagt efter bytte.
På jagt?
De leder efter svage sjæle, de kan besætte.
For dem er vi blot skaller, de kan bruge til onde gerninger og smide væk.
Stakkels Lucio troede-
-at de kunne holdes på afstand med altre og ofringer.
Men de har været her siden tidernes morgen og ved, hvordan man overlever.
Hej.
Vi har gjort fremskridt i efterforskningen.
-Sukker? -Nej tak.
Vi har et vidneudsagn fra vagten på lageret, hvor Lucio arbejdede.
Han siger, han så en bil der.
Det lyder præcis som din mands bil.
Der sad en mand og en kvinde og to børn i bilen.
Børnene begyndte at skrige, og så kørte bilen derfra.
Og...?
Tog I derhen for at takke ham?
Nej.
Måske havde I en anden grund?
Lucio var en underlig fyr.
En, de fleste nok ikke stolede på.
Hvad antyder du?
Jeg ville ikke borge for ham.
Måske er han ikke engang efterforskningen værd.
At vi fortsætter med at rode i det hele.
Hvis jeg vidste det, kunne jeg tage det mere roligt.
Hvorfor siger du det?
Vi har opdaget, at Lucio tidligere er pågrebet for vindueskiggeri.
Han havde vist for vane at tage tøj, der ikke tilhørte ham.
Måske gjorde han noget dumt.
Tak.
Jeg skal ikke forstyrre mere.
Det var vist det hele.
God kaffe.
Lucio var en underlig fyr.
Dagen efter dine børn forsvandt, ringede han helt oprevet til mig.
Han sagde, han var kørt hen til bjerge om natten for at tænde lys.
Han mente, der hvilede en slags forbandelse over stedet.
Han sagde, at han havde fundet en dreng og en pige.
Døde. Døde! Kan du forestille dig det?
Vi havde allerede fundet dem på vejen, så vi tog os ikke videre af det.
Vi troede bare, han var forvirret.
Jeg formoder, nogen må have fortalt ham om de forsvundne børn.
Han beskrivelse af dem stemte.
Måske...
Måske var det jer, der gjorde det, da I mødte ham?
Nej, han så dem inden. På benzinstationen.
Farvel.
-Skolen har lige ringet. -Nu igen?
De har skoldkopper, så de holder lukket i morgen.
Hvad gør vi så?
Jeg kan blive hos dem, så du kan arbejde.
Vi skal nok finde på noget hyggeligt sammen.
-Er alt i orden? -Hvordan det?
Politiet var her i går. Din kone lukkede ham ind.
Ja, alt er fint.
Op med jer.
Grib dagen.
Hvad siger I?
-Jeg vil ikke have juice. -Jeg har jo lavet den til jer.
Jeg er ikke tørstig.
Drik, Sara.
Drik!
Sådan, spis så op.
Nu skal I tage noget pænt tøj på.
Vi skal hen til et meget særligt sted.
Hvad er der?
Vi må mødes, Felix. Det er vigtigt.
Jeg er jo på arbejde.
Der er noget, du skal se. Det er vigtigt.
-Kom til benzintanken ved bjerget. -Hvad er der sket?
Vi ses der om en time.
-Hvor er børnene? -De er hos Marcia.
Der er noget på bjerget, du skal se.
Kør!
Sol... Sol!
Hvor er vi på vej hen?
-Her er det. -Her er hvad?
-Det var her børnene var. -Jeg går ikke derind.
Vil du ikke vide det?
Kom.
Felix...
Hør på mig.
Det her vil være svært at forstå, du må være stærk.
Der henne.
Gå der hen.
Gå!
Forsigtig.
Kan du se?
Det er det tøj, de havde på, da de forsvandt.
Børnene... Vores børn kom aldrig ud herfra.
Se på dem! Forstår du det ikke?
De var kun bange for Lucio, fordi han havde set ligene.
Se på dem, Felix.
Hører du mig?